Uram tehozzád… után hat előverset veszünk.

Sztihirák.1. hang. ÉK 358-359. oldal

Minden teremtmény félelmében elváltozott, / látván téged, Krisztus Üdvözítőnk, a kereszten függeni; / a Nap homályba borult, / és a föld alapjai megrendültek; / mindenek részvéttel indultak meg a mindeneket Teremtőnek szenvedésén, / ki önként szenvedtél érettünk, /’ Urunk, dicsőség néked! Kétszer.

2. hang.

A gonosz és istentelen emberek / miért tusakodnak a hiúságok felett, / miért ítélik halálra az életnek Urát? / Ó, nagy csoda! A világ Alkotója a bűnösök kezébe engedi magát, / és az Emberszeretőt a keresztre függesztik, / és ő elszenvedi mindezeket, / hogy szenvedésével a pokol rabjait kiszabadítsa. /’ Ó, hosszantűrő Urunk, dicsőség néked!

Látván téged, Istennek megtestesült Igéje, / a szeplőtelen Szűz, keresztre fölfeszítve, / anyai keblét éles tőr járta át, / az ő legtisztább szívében fájdalmasan lőn megsebezve, / lelke mély keserűségében zokogott, / arcának fénylő tekintete, mint a napé, elhalványodott, / és szétomlott hajjal, siránkozva / és kezeit törve bánatosan kiáltott fel: / Jaj nekem, édes isteni gyermekem! / Jaj nekem, ó te világ világossága! / Miért szállottál alá szemeim elől Isten Báránya? / És íme az angyalok is remegve csodálják a te kínszenvedésedet! / Megfoghatatlan nagy a te szereteted és irgalmad! /’ Urunk, Jézus, dicsőség néked!

Téged, Üdvözítőnk, / a mindenség Alkotóját és Istenét / látván a te szeplőtelen szűz Anyád keresztre feszítve, / keservesen fölsóhajtott: / Én édes Fiam, én Istenem! / Hová lett a te tekinteted szépsége? / Nem bírom a fájdalmat, / látván téged igazságtalanul halálra kínozva: / Siess tehát, és kelj fel, / hogy dicsőítsem a te halottaidból való /’ harmadnapi feltámadásodat!

6. hang.

Ma a teremtmények Ura Pilátus előtt áll / és a mindenek Alkotója a megfeszíttetésre adatik, / mint a leöletésre vezetett bárány, / saját akarata szerint a keresztre szegeztetik / és oldala általveretik, / és aki mannát bocsátott a földre, / azt ecettel itatják és arcul csapkodják, / a mindenek Alkotóját saját szolgái megcsúfolják. / Ó, fönséges emberszeretet! / Ő ekkor is a maga ádáz ellenségeiért imádkozik, mondván: / Atyám, bocsásd meg nekik ezen bűnt, / mert nem tudják a gonosztevők, /’ milyen igazságtalanságot cselekszenek.

Dicsőség... 6. hang.

Ó, miként ítélte el a törvénytelen tanács / a mindenek Királyát halálra? / nem szégyellvén magát az ő jótéteményei előtt, / melyekre előre figyelmeztette őket, mondván: / Mit cselekedtem néktek, ó én népem? / Nem árasztottam-e el Júdeát csodákkal? / A holtakat egy szóval nem támasztottam-e fel? / Mindenféle fájdalmat és betegséget nem gyógyítottam-e meg? / Mindezeket mivel háláljátok meg nekem? / Miért nem emlékeztek vissza tetteimre? / A gyógyításokért sebekkel, / az életért halállal fizettek nekem! / Jótevőtöket mint gonosztevőt, / törvényhozótokat mint törvényszegőt, / a mindenek Királyát mint rabszolgát ítélitek el / és keresztre szegezitek! /’ Ó, hosszantűrő Urunk, dicsőség néked!

Most és...

Rettenetes és magasztos titok történik ma szemeink előtt: / Az Érinthetetlent elfogták; / aki Ádámot az átok kötelékeiből feloldozta, megkötözik; / aki a szíveket és veséket vizsgálja, / igazságtalan vizsgálat alá vetik; / ki a feneketlen mélységeket betölté, / a tömlöcbe taszítják; / ki előtt a mennyei erők rettegve állanak, / Pilátus elé állítják; / a mindenek Teremtőjét a teremtmények arcul verik; / az élők és holtak Bíráját keresztre ítélik, / a pokol legyőzőjét a sírba zárják. / Ki mindezeket kegyesen elszenvedted / és mindnyájunkat az átoktól megszabadítottál, /’ ártatlan Urunk, dicsőség néked!

Körmenet

Enyhe világossága / a szent és boldog / és halhatatlan mennyei Atya / isteni dicsőségének, / Jézus Krisztus! / Eljövén a Napnak lenyugvásához, / és látván az esteli fényt, / áldjuk az Atyát / s a Fiút / és a Szentlélek Istent! / Mert te méltó vagy, / hogy minden időben / szent hangon énekeljünk tenéked, / Isten Fia, / ki éltet adsz a világnak; / miért is ez a világ /’ dicsőít téged.

Prokimen 4. hang ÉK ٣٦١.oldal

Elosztották maguk között ruháimat, / és öltönyömre sorsot vetettek. (Zsolt 21,19)

Kivonulás könyvének olvasása (33,11-23)

Prokimen 4. hang

Ítéld meg, Uram, a nekem ártókat, / győzd meg az ellenem harcolókat! (Zsolt 34,1)

Jób könyvének olvasása (42,10-17)

Izajás próféta jövendölésének olvasása (52,13-54,1)

Prokimen 6. hang

Mély verembe tettek engem, / sötétségbe és a halál árnyékába. (Zsolt 87,7)

Szent Pál apostol Korintusiakhoz írt levelének olvasása (l, 18-31)

Alleluja… 6. hang

Evangélium Szent Máté evangéliumából.

Add, Urunk… ÉK 114. oldal

Előverses sztihirák

2. hang. Mintadallam. ÉK 362-363.oldal

Midőn / téged, Üdvözítő Jézusom, / ki mindnyájunk élete vagy, / Arimateai József a keresztről holtan levett, // akkor / illatos fűszerekkel tiszta gyolcsba takarta / a te romolhatatlan testedet, / és szívében aggódva küzdött, / hogy téged bűnös ajkaival megérinthessen, // de a / félelemtől elfogódva / „Üdvözlégy!”, kiálta néked, /’ dicsőség a te alázatosságodnak, Emberszerető!

Midőn / mindnyájunkért új sírba tétettél Jézus, / ki mindnyájunknak Megváltója vagy, // akkor / a mindig gúnyosan kacagó pokol / látván téged megrémült, / zárai széttörtek, kapui leromboltattak, / a sírok megnyíltak és a holtak fölkeltek: // akkor / Ádám hálával eltelten örömmel kiáltott fel: /’ Dicsőség a te alázatosságodnak, Emberszerető!

Midőn / testileg önként a sírba tétettél, / ki isteni természeted szerint körülírhatatlan / és befogadhatatlan vagy, // akkor / a halál tárházát leromboltad / és a pokol minden tartományát megsemmisítetted, Krisztus; / miáltal ezen szombatot is / a te isteni áldásoddal /’ a dicsőség és a fény magas polcára emelted.

Midőn / a mennyei erők láttak téged, Jézus, / az istentelenektől ámító gyanánt meggyaláztatni, / és látták a te sírod kövét / ama / kezek által lepecsételtetni, / melyekkel a te legszentebb oldalad lándzsával általveretett, / elámultak a te kimondhatatlan hosszú türelmed felett; // de a / mi üdvösségünknek örvendvén / fölkiálták neked: /’ Dicsőség a te alázatosságodnak, Emberszerető!

Dicsőség... most és... 5. hang.

Téged, Uram, ki világossággal, mint köntössel körül vagy öltve, / József Nikodémmel együtt levett a fáról, / és látván téged mint meztelen halottat, eltemetetlenül, / keservesen sírva fakadt, / és zokogva mondá: / Ó, jaj nékem, legédesebb Jézus! / Kit kevéssel azelőtt / a Nap, látván a keresztfán függni, homályba borult, / és a föld félelemtől megrendült, / a templom kárpitja kettészakadt; / íme, most énnekem így kell látnom téged, / ki érettem önként elszenvedted a halát! / Miként temesselek el, én Istenem? / Avagy minő gyolcsba göngyöljem drága testedet? / Hogyan érintsem kezeimmel a te legtisztább tagjaidat, / és minő dicsőítő éneket zengjek a te elköltözésed felett, Kegyelmes? / Magasztalom a te kínszenvedésedet, / dicsőítem a te eltemettetésedet és föltámadásodat: /’ Uram, dicsőség néked!

Most bocsátod el, Uram…

Most bocsásd el, Uram, / a te szolgádat / a te igéd szerint / békességben,

mert látták szemeim / a tőled küldött Üdvözítőt, / kit rendeltél minden népek színe elé,

világosságul a pogányoknak / megvilágosítására, / és dicsőségül / a te népednek, /’ Izraelnek.

Háromszorszent. Miatyánk.

Tropár. 2. hang. ÉK 364. oldal

Az istenfélő József, / levévén a fáról a te legtisztább testedet, / tiszta gyolcsba göngyölé, /’ és illatos szerekkel ellátva új sírba helyezé.

Dicsőség... most és...

A kenethozó asszonyok előtt a sírnál megjelenő angyal ezeket mondá: / A kenetek a halottakat illetik, /’ Krisztus az enyészettől idegen maradt.

Table of Contents

Nagypéntek_sírbatételi vecsernye_borító és törés nélkül